Ni såg honom lika lite som fotspåren i askan, men han såg er.
Han såg er i de mörka hörnen.
Han hörde er. Mina bröder, han hörde de där tankarna.
Ni är en främling för er själv, ändå känner han er!
När ert hårda hjärta tryckte ner er och avskiljde er från hans kropp...
...som är stjärnorna och vinden mellan stjärnorna, så kände han er!
Den här världen är en slöja.
Ansiktet ni bär är inte ert eget.
Brandkåren sa att kyrkan hade brunnit ner fyra månader tidigare.
Inga fingeravtryck. Vi gick ut med en efterlysning på Kristus Vänner.
En vecka senare var de i Franklin.
Väckelsepräst, gammaldags religion.
Ni kan ju föreställa er vad mr Karisma ansåg om det.
Vad tror du att deras genomsnittliga IQ ligger på?
Ser du Texas där uppifrån? Vad vet du om de här människorna?
Det är bara observationer och slutsatser.
Jag ser anlag för fetma, fattigdom, längtan efter sagor.
De lägger sina få dollar i en korg som skickas runt.
Jag är rätt säker på att ingen av dem kommer att klyva atomer.
Hör du dig själv? Din jävla attityd.
Alla vill inte sitta på rummet och runka till utredningsmanualer.
En del vill ha samhörighet, allmänhetens bästa.
Om allmänhetens bästa hittar på sagor är det ingen som gynnas.
Era sorger håller fast er här.
De skiljer er från det ert hjärta vet.
Jag ser att det är många goda hjärtan här.
-Jag ser mycket glädje där ute. -Kan du föreställa dig?
Tänk om inte folk hade nån tro? Vad skulle de hitta på?
Precis samma saker som nu, fast helt öppet.
Skitsnack.
Det hade varit en jävla orgie i mord och utsvävningar.
Om den enda grunden till anständighet är väntan på gudomlig belöning-
-så är den personen en skithög.
Jag vill helst få ut dem offentligt.
Jag antar att ditt omdöme är osvikligt när det gäller skithögar.
Tror du att anteckningsboken är en stentavla?
Vad säger det om livet?
Man måste samlas i grupp-
-och intala sig saker som bryter mot universums lagar-
-bara för att ta sig igenom dagen...
Vad säger det om din verklighet?
När du börjar prata så här låter du panikslagen.
Tycker du att det är en stor bluff?
-Har de fel allihop? -Javisst.
Så har det varit sen apan tittade mot solen och sa till vännen:
"Han sa att du skulle ge mig din jävla andel." Folk...
De slänger hellre mynt i önskebrunnen än köper middag.
Jesus Kristus, dina armar öppnade sig och stängdes.
Mitt liv rymmer ingen sanning om dig.
Du rör fjädern i askan, du vidrör bladet med lågan!
Överföring av rädsla och självförakt till ett auktoritärt kärl. Katarsis.
Han absorberar deras fruktan.
Han är effektiv i proportion till det mått av visshet han kan projicera.
En del lingvister tror att religion är ett språkligt virus.
Det omredigerar passager i hjärnan, trubbar av kritiskt tänkande.
Jag använder inte lika flotta ord som du-
-men för nån som inte ser nån mening med livet oroar du dig mycket.
Och du låter fortfarande panikslagen.
Jag har åtminstone inte bråttom till ett rödljus.
Vi bär alla med oss nåt som jag kallar en livsfälla.
En genetisk visshet om att allt ska bli annorlunda.
Att man ska flytta till en annan stad och få nya vänner för livet.
Att man ska bli förälskad och förverkliga sig själv...
Avslut. Vad fan nu de där jävla... Två tomma burkar med ett stort kaos.
Det är fan inget som förverkligas, inte förrän det definitiva slutet.
Och avslut... Nej, nej. Ingenting är någonsin över.
-Känner ni igen den här flickan? -Jag är inte säker.
-Underbar predikan. -Tack för att ni kom.
-Jag skulle vilja säga att det... -Tack.
Jag minns inte namnet. Hon kom ofta när vi var i Eunice.
Jag är inte säker. Vi har flyttat runt sen dess. - Du?
Du har rätt. Vi såg henne i Eunice. Tina kanske känner igen henne.
Hur länge var ni i Eunice?
Ett halvår ungefär. Vi hyrde billigt och drog vidare efter branden.
-Vet ni hur det gick till? -Uppsåtlig skadegörelse, sa polisen.
Det kanske var nån av änkans söner som ville köra iväg oss.
Vi ser framåt. Vi söker ingen vedergällning.
-Hur lång erfarenhet har ni? -Jag har predikat i snart 20 år.
Åtta år för Kristus Vänner.
-Tillhörde ni nån kyrka innan? -Oberoende evangeliska.
Jag gick på Billy Lee Tuttles college i Baton Rouge några år.
-Vem gjorde väggmålningen i kyrkan? -Det var barnen i församlingen.
Har det hänt nåt med flickan ni söker?
Vi vill gärna se ID-handlingar på er personal.
Såg ni henne i sällskap med nån?
Visst var hon med nån en dag? Minns du? Den långe mannen.
Ja, men jag vet inte om hon verkligen var med honom.
Kan ni beskriva honom?
Jag såg bara dem prata. Jag var inte i närheten.
Han stod framåtlutad och pratade med henne.
Han hade ett ganska märkligt ansikte. Glansig hud runt käken.
Var den bränd?
-Gick hon därifrån med honom? -Ja, kanske det.
Han greps 1989 för blottande. Han isolerades efter gängmisshandel.
-Skriv ut det, tack. -Uppfattat.
-Ser allt okej ut? -Till största delen.
Du satt två år på Angola, Burt.
Oanständighet, blottande, runkande utanför en skola.
De gav mig dålig medicin. Jag visste inte.
Jag har sonat det. Jag har sonat det.
Kan han redogöra för var han var mellan 25:e december och 3:e januari?
Från jul till nyår var han i New Roads. Många bör kunna intyga det.
-Det kom mycket folk dit. -Mycket folk.
Inspektören... Vad har hänt, tror ni?
Nån dödade flickan på ett spektakulärt sätt.
En målning efterlämnades i en av era gamla kyrkor.
"Jag är uppståndelsen och livet. Den som tror på mig, han ska leva."
Blev hon våldtagen?
Varför frågar ni det?
Om ni pratar med Burt enskilt-
-så blir ni nog övertygad om hans oskuld, inspektören.
Okej, då gör vi så.
Burt. Följ med inspektören.
Det ontologiska felslutet att vänta sig ljus i slutet av tunneln.
Det är vad predikaren säljer.
Samma sak som en psykiater.
Predikanten uppmuntrar ens illusioner och säger att det är en dygd.
Det finns alltid pengar att tjäna på sånt.
Det är en så desperat känsla av berättigande, eller hur?
"Allt det här är avsett för mig."
"Jag, jag, jag. Jag är...så jävla betydelsefull."
"Jag är så jävla betydelsefull, eller hur?"
-Dra åt helvete! -Ursäkta oss en stund.
Jag ska inte göra dig illa.
-Medlidande är etik, inspektören. -Ja, det är det.
Jag kollade upp dem. Alla är ostraffade, förutom Burt.
Jag kan tänka mig att det är en efterblivens verk.
Han betalar för det, blir skamsen och överreagerar.
Han försöker liksom sona handlingen.
Det var inte illa, Marty.
-Jag drog slutsatsen utan din hjälp. -Det är inte han.
Han satt av två år för en handtralla. Han skulle ha fått vård istället.
-Berätta resten. -Angola. Han blev skuren i duschen.
De skar av honom kulorna med rakblad. Det gjordes slarvigt.
-Men ändå... -Jag omfamnade honom.
Han sket på sig, bokstavligen.
Vi kan be några poliser bevaka stället, men vi bör nog gå vidare.
-Den där långe mannen... -Det kan vara skitsnack.
-Hon kanske bara hasplade ur sig nåt. -Burt kände till det.
Han såg också den långe mannen.
Det här, Marie Fontenot... Lange var inte hans första offer.
Vi har inte matchat några särpräglade drag.
En kille i databasen använde kronor, en annan horn.
-En livstidsdömd i Michigan. -Det är fel kännetecken.
Vi vet inte om det har nåt samband med Marie Fontenot.
Nej, men spjälverken, symboliken...
Det har ett innehåll, Marty.
Han ville att vi skulle hitta henne. Det var som en uppvisning.
Sockerrörsfälten är hans scen.
Kom med ett förslag. Om vi inte har nåt får insatsstyrkan ta över.
Nån har missat nåt. Vi får gå igenom allt igen.
-Alla mord i delstaten, fem år bakåt. -Vi har inte tid med det.
Jag har märkt att du har en tendens till närsynthet.
Tunnelseende förstör utredningar.
Bilden av bevisen förvrängs. Du är tvångsmässig.
Du är också tvångsmässig, men inte i jobbet.
Inte jag. Jag håller saker på en jämn nivå, skiljer dem åt.
Jag kan ta en öl utan att sukta efter tjugo.
Folk som inte känner skuld brukar kunna roa sig.
-Jag är inte för hård mot mig själv. -Det är storsint av dig.
-Vet du vad som skiljer oss åt? -Ja. Förnekande.
Skillnaden är att jag kan skilja på en idé och fakta.
Du är oförmögen att tillåta tvivel.
-Det låter som förnekelse. -Det tvivlar jag på.
Vi efterlyser alla långa män med ärr i ansiktet.
Vi hör med sjukhusen om de har några såna patienter.
Försökte Cohle mota bort insatsstyrkan?
Tror du så här i efterhand att han försökte styra över skeendet?
Nej. Vi följde efter i utredningens spår.
Men du följde upp hans seriemördarteori?
Hur arrogant han än kunde vara så hade han rätt.
Det var ju så vi grep vår man.
-Jag gillar det så här. -Vilket skitsnack.
Jag gjorde allt som räknas. Det är bara så här det är.
Det är inte statiskt. Man lämnar saker bakom sig. Folk blir bättre.
Det är just det. Jag tror att jag mår bättre.
-Tror du verkligen det? -Lita på mig.
Du kanske bara tror det.
Du har anpassat dig efter livet. Du behöver inte frukta förluster.
De andra killarna jag berättade om skaffar en hund eller fiskar...
Man börjar med det och lever med det.
Man skulle kunna ordna en sjuksköterska åt mig.
Ge mig lite bra mediciner. Det vore en början.
-Pappa! -Hallå, ungar.
-Hej, raring. -Läget, Marty?
-Vad är det, Rust? -Han lämnade tillbaka gräsklipparen.
-Har du klippt min gräsmatta? -Den behövde klippas.
Jag återgäldade lånet.
Vi har étouffée. Jag försöker få Rust att stanna på middag.
Jaså? - Stanna på middag, Rust.
Nej, jag måste nog gå.
-Tack för teet, Maggie. -Det var tråkigt att höra.
-Vi ses på måndag. -Jag följer dig ut.
Hallå där... Hallå där!
-Vad är det? -Vad fan sysslar du med?
-Vad gör du här när inte jag är här? -Lämnar tillbaka gräsklipparen.
Du vet vad jag menar. Har du klippt min gräsmatta?
Vad trodde du att jag skulle göra här i din frånvaro? Vad är problemet?
-Mellan dig och mig? -Inga problem.
Jag vill inte att du ska klippa min gräsmatta. Jag vill göra det själv.
-Håller du på dem, pappa? -Ja, vi vill att de ska vinna.
Jo... Audrey.
Din mamma och jag vill prata med dig om teckningarna du gjorde i skolan.
-Spring till ditt rum, Mace. -Varför det?
Iväg med dig. Sätt fart.
Gå nu. Spring!
Du behöver inte vara ledsen. Vi vill bara prata med dig.
Var har du sett det förut? Varför ritade du så där?
De andra flickorna gillade det och tyckte att det var roligt.
Varifrån kom idén?
-Flickorna hetsade mig att göra det. -Folk blir upprörda, Audrey.
Det är fult.
Det gör nåt som borde vara fint till nåt fult.
Förlåt mig...
Det gör inget. Det gör inget.
Det gör inget, raring.
Jag vill inte framhäva mig, men vet ni vad faderskapet innebär?
Det innebär att man har ansvar för andra människor.
Man ansvarar för deras liv.
När man har nått en viss punkt blir ansvaret till nåt fåfängt.
Var det vidden av din oro?
Nej, men vad tjänar det till att titta mer på det?
Det är hon. Jag är orolig.
Hon vill bara ha uppmärksamhet. De andra flickorna...
-Hur kan de känna till sånt där? -Flickorna lär sig innan pojkarna.
-Varför då? -De måste göra det.
Hon har blivit inåtvänd.
Hon frågar varför du jobbar så mycket nu.
Jag borde jobba mindre. Insatsstyrkan tar över utredningen.
Då...kommer jag att vara hemma mer.
Förra veckan?
Jag är ledsen för det. Jag skulle ha bett om att få slippa.
Hindra mig inte. Prata.
Jag är nära, Marty. Hör du mig? Jag är nära.
De kommer att ta utredningen från oss-
-och då kommer jag att vara hemma mer. Vi kan hitta på saker.
-Varför är det ett tomrum mellan oss? -Jag vet inte vad du menar.
Det vet du visst, men du vägrar att säga det. Det är det jag menar.
Det senaste året har du varit som en tjurig tonåring.
Jag försöker vara din vän, Marty.
Jag är helt enkelt inte så bra på att uttrycka mig.
Vi förändras, eller hur? Ibland bara för en kort stund.
Och jag som trodde att folk inte alls förändrades. Inte innerst inne.
Jag försöker minnas saker, för det känns som om det är min plikt.
Som du var i början. Jag är trött på att försöka minnas.
En del av det här, och då menar jag inte det som är mitt fel...
...men en del av det är bara livet.
Vissa helger lämnade vi inte ens mitt rum.
Det var inte det jag menade. Vi knullar inte som när vi var 19!
Du vill ha låga förväntningar.
Du har satt ett tak för ditt liv, för du vägrar att förändras.
Du var så mycket smartare när jag träffade dig.
Jag är ledsen, Maggie. Jag är ledsen för allt...
För att jag inte är här, för att jag tar allt det här för givet...
Vad har du sysslat med, Marty?
Jobbet, hemmet. Utredningar...
Jag får känslan av...
Jag ser 40 framför mig.
Jag är som den där prärievargen i de tecknade filmerna...
Jag springer på en klippavsats och om jag inte tittar ner...
...och fortsätter att springa så kanske jag klarar mig.
Men jag...
Jag tror att jag är helt jävla körd.
Det är du. Ja, det är du.
Marty?
Hur som helst, vi fick fram några sjukhuspatienter.
Långa, ärriga, sexförbrytare.
En inbrottstjuv var alltid tvungen att runka innan han lämnade platsen.
Det var mycket förhörsrumsjobb då.
Vem av er är förhörskillen?
Du, eller hur?
Jag brukade vara ganska bra på det, men inte lika bra som Rust.
Jag vet hur det är. Jag ser det på dig.
Du är inte ond. Det är inte du.
Det är en vikt som har satt krokarna i ditt hjärta och din själ.
Det du gjorde var inte ditt fel.
Det var det inte.
Du drogs ner på botten av samma vikt.
Samma vikt som gör dig omöjlig på ett jobb och gjorde dig omöjlig i skolan.
Samma vikt som inte lät dig ha en mor.
Jag förstår såna här saker, Chris.
Jag är svag. Jag är sjuk.
Jag tar mig in i hus och kan inte gå därifrån...
...förrän jag har gått igenom byrålådorna...
Lyssna på mig nu.
Det finns en utväg genom Guds försyn.
Du är sån som Herren skapade dig.
Du har inga brister.
Vi, du, jag, folk, vi väljer inte våra känslor.
Det finns förlåtelse för alla, men man måste be om den.
Det vill jag. Jag vill ha den. Jag vill ha den...
Jag ber. Jag ber om den...
Snälla, säg bara vad jag ska säga. Jag vill... Jag vill erkänna.
Jag vill erkänna.
Jag ber om ursäkt för det där.
Dina meriter, alltså... Det är nåt i hästväg.
-Har du några tips? -Det har aldrig varit svårt för mig.
Det gäller bara att titta på dem och tänka likadant som dem.
Negativa förmågor.
Det är väl en färdighet, men det behövs oftast inte.
Man ser dem bara i ögonen och får hela berättelsen.
Alla bär sin hunger i sin fruktan.
Man måste vara ärlig med vad som pågår här. I det låsta rummet.
Å andra sidan är jag värdelös på kort.
Vi hörde inbrottsrunkare och brända, så jag drog fördel av sömnlösheten.
Människor... Jag har sett slutet av tusentals liv.
Unga, gamla... Alla är så säkra på sin verklighet.
Att deras sinnesupplevelser utgjorde en unik individ...
...med mål och mening.
Så säkra på att de var mer än en biologisk marionettdocka.
Sanningen kommer alltid fram. När snörena klipps av faller alla.
-Maggie säger att han är blyg. -Det vill jag inte påstå.
-Han säger vad han tycker. -Jag menar inte så.
Det är hans personlighet. Han är nervig.
Intensiv, lite introvert.
-Inget fyllo. Den förra polisen... -Steve hade det jobbigt.
-Han kräktes i mitt knä. -Den här får du jobba lite på.
-Hallå där! På tal om trollen. Rust. -Martin.
-Hej, Maggie. - Jag heter Rustin. -Trevligt att träffas.
Jaha... Har du gått hit?
Inte det? Okej...
Jag trodde inte att han kunde bli konstigare. Han känner färgers smak.
-Vad är synesesi? -Synestesi.
Det är en obalans i synaptiska receptorer och utlösare.
Alkaliserade färger, vissa metaller.
Det är en sorts hyperkänslighet. Ett sinne väcker ett annat sinne.
Jag kan se en färg som väcker en smak i min mun.
En beröring eller en doft kan skapa en ton i mitt huvud.
Jag har hört talas om det. Det kan vara en bieffekt av statiner.
Så när nåt känns bra känns det dubbelt så bra?
På två olika sätt liksom?
Ja, det kan vara så. Ja...
-Servitrisen kommer ut med dem. -Varför vänta? Jag kommer strax.
Påfyllning och två rom.
Hej, kan jag få en öl till? Tack.
-Vad håller du på med? -Jag är på dejt. Är inte du det?
Tänker du gå hem med den där killen?
Det angår inte dig. Knullar du din fru?
Vad vill du att jag ska göra? Vill du framföra ett budskap om skilsmässa?
Jag vill inte gifta mig med dig. Det är själva poängen.
-Vi har haft vårt roliga. -Nej, kom hit. Ta en shot med mig.
Jag kom inte hit bara för att dricka.
Jag ska bara ställa ner den.
Det kan bli roligt.
Vad är det?
Det är inget. Jag tyckte att jag såg en kille från församlingen.
-Hur är Alaska? -Det är vackert.
Det är inte Paris, men det är rent och klart.
-Har du varit i Paris? -I en månad.
-Vad gjorde du i Paris? -Jag söp mest framför Notre Dame.
Varje stillad kropp så säker på att de var mer än summan av sina drifter.
Allt meningslöst snurrande...
En trött hjärna. Konflikter mellan lust och ovetskap.
Ni frågade om förhören. Vill ni höra sanningen?
Jag har aldrig behövt mer än tio minuter i ett förhörsrum.
Hur lång tid tar det för er?
Rust ägnade mycket ledig tid åt att kolla upp avlidna. Flera veckor.
Han var väl coonhound i ett tidigare liv.
Jag pratar om jakthundar.
Alla är så förbannat lättstötta nu för tiden. Jisses...
Om hans teorier och hans jobb förkroppsligade hans väsen, gott så.
Vi andra hade familjer och människor i våra liv. Bra saker.
Folk förser en med regler. Regler förklarar sakernas tillstånd.
-Håll käften! -Dra åt helvete!
-För helvete, Marty! Försvinn! -Är det allt du har åt mig?
-Är den lille skiten där? -Gå, annars ringer jag polisen.
-Vi får väl se hur det går. -Jag känner andra poliser.
-Försvinn! Marty, gå härifrån! -Hon sa att hon var singel!
-Sluta! -Sög hon din kuk? Sög hon din kuk?
-Sluta! Gå härifrån! -Ja, det stämmer.
Berätta, annars får nån fängelsebög använda ditt ansikte som kondom.
-Sög hon din kuk? -Bara lite grann...
Släpp honom! Snälla, sluta!
Förlåt att jag gav mig på dig. Jag skulle aldrig göra nåt sånt.
Jag är inget psykfall.
Det är därför jag alltid har sagt att Rust nog behövde en familj.
Det handlar om gränser. Gränser är bra.
-Det är Cohle. -Rust? Du är hemma. Det är jag.
Vad står på?
Steve Geraci hade hittat nåt, sa han. Han behövde hjälp.
Jag tänkte ringa stationen, men de ljuger ju bara.
Jag måste fråga dig. Vet du om det är sant?
Jag har inte hört nåt, men å andra sidan skulle inte jag...
Geraci skulle inte ta in mig. Han avskyr mig.
-Släppte du av Jen hemma? -Ja, jag följde henne hem.
Följde du inte med in? Du måste inte bli kär direkt.
Jag vet. Hon är trevlig och söt.
Ni skulle kunna passa bra ihop om du gav det en chans.
Ni ger aldrig nåt en chans. Jag vet inte varför.
Det är för att vi vet vad vi vill. Vi har inget emot att vara ensamma.
Gå och lägg dig, Maggie.
Marty kommer hem. Ta hand om dig.
Herre jävlar. Tre dagar i sträck. Är det ett nytt personligt rekord?
Håll käften. Jag ska skita genom ditt soltak.
Du... Jag har hittat en. Det är en annan flicka från tidigare.
För tre år sen drog de upp den här flickan från floden.
Det står att det var en olycka. Hon drunknade, vatten i lungorna.
Skadorna orsakades av grenar och bråte.
Jag förstår revbenen och armarna, men tungbenet?
Inte en jävla chans. Titta på skärsåren på buken.
Hon hade metatjack och LSD i kroppen. De sa att hon var hög och föll i.
Titta på baken.
-Herre jävlar... -Ja.
Identifierad som Rianne Olivier, 22. Pelican Island, 300 invånare.
Hennes morfar bor kvar där. Han har en telefon i hamnen.
-Jag vet inte om de köper det här. -Två dagar. Vi följer det här spåret.
Om det var hans offer så var det en arketyp.
-Avliden i Ville Platte, maskinist. -Vi har gjort ett genombrott.
-Skulle ni inte lämna över det? -Det är nån som kan ha sett mördaren.
Vi följer upp det. Vi har några dagar kvar.
Två dagar, sen får insatsstyrkan ta över. Då får ni nya uppgifter.
Om du lägger fram seriemördarteorin stoppar han oss av ren illvilja.
Pelican Island ligger två timmar bort.
Du? Tror du...
...att man kan älska två kvinnor samtidigt?
Jag menar att vara förälskad i dem?
Jag tror inte att mannen kan älska, åtminstone inte i den betydelsen.
Verklighetens otillräcklighet gör sig alltid påmind.
Den här oljeledningen skär sönder kusten.
Hela stället kommer att ligga under vatten om 30 år.
Tänker du... Har du någonsin funderat på...
...om du är en dålig man?
Nej, jag funderar inte. Världen behöver dåliga män.
Vi håller andra dåliga män borta.
Det är han.
När såg du ditt barnbarn sist?
Hon stack för fyra år sen. Hon var som sin mor.
Jag blev inte förvånad. Alla tror att de ska bli nåt de inte är.
Alla tror sig ha så stora planer.
Hade hon nån pojkvän du känner till? Nån man?
Hon började hänga med Ledouxgrabben. En äldre kille.
Skitfamilj. Hon rymde med honom.
Ingen har frågat mig om honom förut.
De sa bara att hon dog i översvämningen.
Bor familjen Ledoux kvar här?
Kanske nån enstaka kusin. Det krymper för varje år.
Orkanen Andrew förintade de flesta i trakten.
Har du Ledouxgrabbens förnamn?
Reggie. Reggie Ledoux.
Pappan heter Bart Ledoux. Jobbar till sjöss. Fyllo. Han är visst död.
-Var gick Rianne i skolan? -Vägens Ljus, när den var öppen.
De fick gå där eller åka buss till Abbeville.
Delstaten sa att barnen måste åka två timmar till skolan.
Jag gillar inte de där gudsivrarna, men mellan dem och staten...
Var är hennes föräldrar och andra släktingar?
Pappan är sjöman. Mamman bodde Kalifornien sist jag hörde nåt.
Har du nåt som är hennes? Några tillhörigheter?
Nåt som kan ge oss en uppfattning om hennes personlighet?
Varför frågar ni om det här? De sa att hon drunknade i översvämningen.
Jag är ingen idiot. Menar ni att hon inte drunknade?
-Det vet vi inte. -Vi söker efter nån som kände henne.
-Vem då? -Det är det vi försöker ta reda på.
Han hade en låda med hennes saker. Han hade hennes sista årsbok.
Han verkade inte känna nåt alls. Han hade avskärmat sig.
Men varför hade han sparat lådan?
Frågade han sig själv om det?
Det är väl ett sätt att hantera det. Koncentrera sig på krabbfällorna.
Han påminde faktiskt lite om Rust.
Det var en liten skola. Klass 1 till 12.
Här är Rianne Olivier. Tionde klass.
Skolan fick stöd från Tuttles stiftelse.
VÄGENS LJUS SKOLAN STÄNGD TILLSVIDARE
-God dag. -God dag.
-Skolan stängdes väl -92? -Ja, det är vad jag har hört.
-Vad har du hört? -Andrew förstörde den.
De tyckte väl inte att det var värt att fixa den.
-Jobbar du här? -Nej, jag jobbar för församlingen.
-I-23? -Det är I-23, låt höra.
Jag har information åt er. Reginald Ledoux, född den 13 november 1960.
Vet du nån som gick här eller jobbade här på den tiden?
Nej, sir. Jag har bara varit här de senaste månaderna.
Församlingen la till det på mitt arbetsschema.
Tack för att vi fick prata med dig.
Vem fan går så jävla långsamt?
-Vad har du fått veta? -Ledoux avvek för åtta månader sen.
Han anmäldes för övergrepp mot minderårig.
1993 greps han i samband med beslagtagande av metatjack och LSD.
Dora Lange och Rianne hade det i sig.
Ledoux fick två år på Avoyelles. Gissa vem han satt ihop med?
-Charlie Lange. -Det här var din förtjänst.
Jag började tvivla på din mentala hälsa. Du är knäpp, men du har rätt.
-Var är Ledoux? -Jag har bett om en lista på bekanta.
-Vi ska hitta honom. -Det här verkar logiskt.
-Nu är vi på väg. -Till Avoyelles.
Jag går ut med en efterlysning och ringer in federala polisen.
Jag trodde att du gillade att titta på foton av döda.
Jag vill efterlysa en Reginald Ledoux i alla delstater.
Han ska gripas omedelbart vid upptäckande.
Uppfattat, inspektören. Vi går ut med det nu.
Och så äntligen kommer vi till Reginald Ledoux.
Kom igen nu. Om ni vill fråga mig, så gör det!
-Har ni varit med om en eldstrid? -Nej.
Hur fan ska ni då förstå vad jag pratar om?
Det där stället... Jag har aldrig...
Det påminde mig om när farsan pratade om Vietnam.
Det där med djungeln.
Det där att jag pratar om det som hände då hjälper inte er nu.
Det här. Det är det här jag pratar om.
Det är det här jag menar när jag pratar om tid, död och fåfänglighet.
Det gäller mer omfattande idéer. Våra ömsesidiga illusioner...
Vi stirrade på döda kroppar 14 timmar i sträck. Det är sånt man tänker på.
Har ni gjort det?
Man ser dem i ögonen, även på ett foto.
Det spelar ingen roll om de är döda eller levande.
Vet ni vad man ser?
De välkomnade det.
Inte i början, men precis mot slutet. Det var en omisskännlig lättnad.
De var rädda och nu insåg de för första gången-
-hur lätt det var att bara släppa taget.
Under den där sista nanosekunden såg de vad de var...
Du själv och det här stora dramat...
...var aldrig nåt mer än antaganden och löjlig vilja.
Då är det bara att släppa taget. Det var inte nödvändigt att kämpa så.
Man kan inse att hela ens liv...
All kärlek, allt hat, alla minnen, all smärta, var precis samma sak.
Allt var samma dröm, en dröm du hade inuti ett låst rum.
Drömmen om att vara...en människa.
Och som i många drömmar...
...finns det ett monster i slutet av den.